Skriv som du talar. Del 1
Mot slutet av 1970-talet lanserade Posten kampanjen "Skriv som du talar".
I en tid som prÀglades av en rÀdsla för att det skrivna sprÄket höll pÄ att dö ut - att "tv-samhÀllet" och den rörliga bilden skulle ta över - sÄgs uppmaningen att skriva som man talar som farlig. En hetsig sprÄkdebatt bröt ut. PÄ ett sÀtt pÄgÄr den fortfarande, Àven om historien kom att ta en oanad vÀndning.
SkriftsprÄket fick nÀmligen en revival som ingen hade kunnat drömma om.
Tack vare internetboomen,
e-posten, mobiltelefonernas sms, chattarna, hemsidorna och bloggarna, har det skrivna ordet blivit vÄrt absolut viktigaste sÀtt att kommunicera. Texten har inte bara slagit ut den rörliga bilden, utan ofta ocksÄ vanliga möten och samtal mÀnniskor emellan.
Lustigt nog Àr det just pÄ grund av detta som den verkligt stora striden om sprÄket inletts.
För ju mer ett sprÄk anvÀnds, desto mer förÀndras det.
NordvÀst om London, alldeles i utkanten av tunnelbanesystemet, ligger en liten lummig stad som heter Watford. De fÄ gÄnger som staden förekommer i medierna Àr det i samband med artiklar om Elton John, som fram till nyligen Àgde det lokala fotbollslaget.
För fyra Är sedan hade sms-anvÀndningen precis exploderat i Europa och i just Watford möttes gammalt och nytt pÄ ett mycket mÀrkvÀrdigt sÀtt.
Jag Äkte dit för att skildra utvecklingen och hamnade pÄ Watford Grammar School for Girls. I korridorerna strömmade prydliga flickor i skoluniformer in till sina klassrum. Det var ordning och reda och gamla traditioner som gÀllde. Inget skrik och stoj.
En gÄng gick faktiskt Geri Halliwell frÄn Spice Girls pÄ skolan. Men att en av vÀrldens mest sÀljande artister hade susat genom dessa korridorer visade sig vara ett olÀmpligt Àmne.
- Det Àr inget vi brukar tala om, sa rektorn kort.
- Det passar sig inte.
Om Geri Halliwell hade varit Posh Spice, eller Ätminstone Baby Spice, sÄ hade rektorns attityd kanske varit annorlunda. Men nu var hon ju Sexy Spice, och det talade definitivt emot hennes chanser att fÄ en plakett pÄ skolan. Eller att bli erkÀnd som tillÄtet samtalsÀmne av rektorn.
Det kristna föreningslivet Ă€r starkt i Watford och i den vĂ€rlden finns ingen plats för kortkjolade popartister. Vad det dĂ€remot finns plats för Ă€r nya idĂ©er för att sprida kristna vĂ€rderingar. Och det var dĂ€r Watford Grammar School for Girls kom in i bilden. HĂ€r gick nĂ€mligen 15-Ă„ringen Louisa Willoughby, som tillsammans med sin kamrat Lawrence OĂShea var först med att översĂ€tta verser frĂ„n Bibeln till förkortningarnas sms-sprĂ„k. ĂversĂ€ttningen gavs ut i boken txt msgs frm God.
Eftersom man Àr hÀnvisad till en begrÀnsad mÀngd tecken nÀr man skriver ett sms var det oundvikligt att sms-sprÄket skulle komma att bestÄ av förkortningar.
Men det som hÀnde i Watford pekade pÄ nÄgot som var betydligt mer intressant Àn förkortningarna i sig. Med rader som "dont b afraid coz Godl b wiv u always" visade Louisa och Lawrence hur tolerant samhÀllet kan vara för nytt sprÄk - bara innehÄllet Àr det rÀtta.
Hela ledet frÄn förÀldrarna till skolan, kyrkan och bokförlag stÀllde sig bakom txt msgs frm God och lyfte fram projektet som nÄgot uppfriskande. Louisa och Lawrence blev föredömen.
NÀr jag stod inne i den strikta skolan, omgiven av förÀldrar, lÀrare, kristna ledare och andra som sjÀlvmant tagit pÄ sig rollen att övervaka intervjuerna med ungdomarna, var det framförallt en tanke som slog mig: om eleverna hade anvÀnt samma stavning för att skriva om ett annat Àmne skulle de antagligen fÄtt spö med linjalen.
Men med rÀtt mÄl i sikte, ja, dÄ kan man faktiskt fÄ stava precis hur som helst. Det kan vara vÀrt att komma ihÄg nÀr debatten om sprÄket nu kommer att bli allt livligare i Sverige.
Att stora delar av befolkningen har tillgÄng till ett skriftsprÄk Àr tÀmligen nytt.
I Sverige har vi visserligen en lÄng och stolt tradition av lÀskunnighet. Redan nÀr folkskolan infördes Är 1842 var faktiskt lÀskunnighet ett antagningskrav. Tack vare kyrkan hade svenskarna varit tvungna att lÀra sig lÀsa lÄngt tidigare.
- Ănda sedan 1686 Ă„rs kyrkolag var lĂ€skunnighet ett krav för alla svenskar som ville bli vuxna. Om man skulle fĂ„ ta emot nattvarden var man tvungen att klara nattvardsförhören - och dĂ„ behövde man kunna lĂ€sa psalmer, böner och katekesen, sĂ€ger Lars Pettersson, professor i historia vid Dalarnas högskolor.
Men nu Àr lÀskunnighet inte samma sak som skrivkunnighet.
Och skrivkunnigheten i landet börjar öka först mot slutet av 1800-talet, nÀr bönderna i allt större utstrÀckning behövde skriva avtal och kontrakt.
Men om man ska tala om att en stor del av landets befolkning Àger bÄde lÀskunnighet och ett gemensamt skriftsprÄk - ja, dÄ kommer vi fram till modern tid. För under 1800-talet fanns ingen norm för det svenska sprÄket.
- Folk kunde stava hur som helst. Jag har lÀst korrespondens mellan biskopar dÀr de stavar sina egna namn pÄ tre olika sÀtt i samma brev, sÀger Lars Pettersson.
Tack vare Fridtjuv Bergs stavningsreform Är 1906 fick svenskarna slutligen ett gemensamt skriftsprÄk. Men det dröjde tills reformen helt slog igenom.
- Ja, dÄ fÄr vi gÄ fram till 1930-talet, sÀger Lars Pettersson.
Och vill vi verkligen hitta en tid dÄ alla - nÀstan alla - med sÀkerhet bÄde kunde lÀsa och skriva o-r-d-e-n-t-l-i-g-t, ja, dÄ fÄr vi hoppa fram Ànnu lÀngre i tiden.
- 1962 Ärs grundskolereform var oerhört betydelsefull. Det Àr först dÄ vi fÄr ett gemensamt skolsystem. Det Àr alltsÄ ganska kort tid som vi har haft ett gemensamt utbildningsvÀsende för hela befolkningen, sÀger Lars Pettersson.
FrÄgan "Hur lÀnge har vi haft ett gemensamt, utbrett lÀs- och skriftsprÄk för alla?" skulle alltsÄ kunna besvaras med "35 Är".
Sedan kom internetrevolutionen och stÀllde allt pÄ Ànda. De normer som under en kort tid funnits började upplösas.
Men Àven under dessa korta 35 Är var det knappast frÄgan om ett jÀmlikt sprÄk. Det formades och styrdes av en elit. AnvÀndarna fick helt enkelt anpassa sig till de normer som gÀllde. För 20 Är sedan vÀnde sig journalister till Sture Allén nÀr de hade frÄgor om vilket sprÄk som gÀller. I dag kan de lika gÀrna prata med en 14-Ärig bloggare.
Visst, det finns fortfarande gemensamma normer. Men de gÀller inte lÀngre för alla sammanhang. Eller rÀttare sagt - de gÀller i allt fÀrre sammanhang. Och hÀr kommer det svÄra: normerna Àr fortfarande viktiga. Det handlar alltsÄ inte om en allmÀn normupplösning dÀr anything goes. Nu gÀller det att kunna avgöra vilken stil som ska anvÀndas i vilket sammanhang. En spÄdom inför framtiden Àr att stilistiken kommer att ersÀtta grammatiken.